Tidigare i The Vampire Diaries...
Jag har levt gömd i hundra år men måste få träffa henne.
-Elena är en kopia av Katherine. -Jag vill ha dig för mig själv.
Precis som han, men det är jag som bestämmer reglerna.
Hämta polischefen. Vi har en vampyr. -Ta henne inte!
-Du dödas med dem! -Låt mig dödas då!
-Damon, vi ska få tillbaka henne. -Har inte du gjort tillräckligt?
Stefan dricker fortfarande människoblod.
-Blodet tar fram det som finns inom mig. -Jag ska inte tappa hoppet, Stefan.
-Jag tror på dig. -Sluta!
-Jag är så ledsen. -Det är okej. Du ska bli okej.
Vi måste till kyrkan. De väntar.
Gå runt där. Jag distraherar dem. Gå.
Här borta! Det finns en till! Skynda er! Hjälp mig!
Beväpna er.
Vi har inte mycket tid.
Katherine.
Vi ska få dig härifrån.
Damon, skynda dig.
Nej!
Kom igen! Vi går!
Stefan.
Jag älskar dig, Stefan.
-Det är så svårt att se honom inlåst. -Det var du som låste in honom.
-Du hjälpte till. -Jag kunde inte låta honom bita folk,
medan staden letade efter vampyrer, eller hur?
Det hade inget att göra med att du faktiskt bryr dig om honom.
Dina ord, inte mina.
Katherine bad mig göra den åt dig för flera veckor sedan.
-Var är jag? -Sjön norr om staden.
Jag och min bror tog hit er igår kväll. Vi hittade er döda i skogen.
Var är Damon?
-Är jag... -Inte än.
-Du övergår. -Men hur. Jag...
Du hade Katherines blod i kroppen när du dog.
Nej, jag har aldrig...
Hon har tvingat dig att dricka i flera veckor.
-Och Damon? -Han behövde inte tvingas.
Han var villig.
Jag vaknade igår och visste inte vart jag var.
Jag gick till kyrkan, och såg när de drog in henne.
Sen tände de eld på den, och hela kyrkan brann upp.
De dödade henne, Stefan.
Hon är borta.
-Har du listat ut vad det är för något? -Nej, vad det än är, så fungerar det inte.
Sa inte Pearl något mer?
Hon trodde att hon stal hans vampyrkompass, men det var ett fickur.
Den där Jonathan Gilbert var en galen uppfinnare.
-Har du pratat med din farbror? -Jag har försökt undvika honom.
Det, och så har jag varit här de flesta nätterna.
-Är du här ikväll? -Är det ett problem?
-Ja. Du är väldigt besvärlig. -Vi ses sen.
Hej.
-Vad gör du här? -Hämtar det här.
-Ett schema? -Jag börjar här imorgon.
-Skojar du med mig? -Nej. Jag övertygade äntligen mamma.
Men varför vill du gå i skolan? Det suger.
Behöver jag ens svara på det?
Skulle du genomlida det här bara för att få vara med mig?
-Ja, det skulle jag. -Det är...
-Dumt? Patetiskt? Likt mig? -Det är suveränt.
Jag tog med något att äta. Det är helt godkänt enligt dig.
Du vet vad som händer om du inte äter. Du börjar ruttna och får skorpor.
-Jag är inte hungrig. -Såklart du är.
Vi är alltid hungriga. Ta det.
Människoblodet borde vara borta nu.
Varför är du fortfarande här och tycker synd om dig själv?
Kom igen. Drick upp.
Fint. Svält. Varför skulle jag bry mig?
-Hallå? -Hej, det är Alaric Saltzman.
Innan jag lägger på. Hur fick du tag i det här numret?
Det är en hemlighet. Jag har sökt lite på Elenas farbror.
-Är du intresserad? -Vilken sorts information?
Jag har en vän från Duke som läste kriminologi när vi var där tillsammans.
Låt oss bara säga att han är duktig på att hitta information.
Hittade han något?
Jag bad honom spåra Johns mobilregister. Han fick ett samtal från ett nummer.
Samma nummer som Elena ringde för att få tag i Isobel, och sen var numret borta.
Isobel känner John. Vi visste det.
Efter det började han få samtal från ett nytt nummer
och jag bad min kompis spåra det.
Jag har adressen. Det är... Det är en lägenhet i Grove Hill.
Är Isobel i Grove Hill?
Jag vet inte. Jag tänkte att vi kunde kolla upp det och se om vi hittar något.
Prefekt. Ge mig adressen.
Så att du kan åka utan mig? Jag skulle inte tro det.
Jag åker inte med dig. Du försökte döda mig.
Ja, men du dödade mig.
-Vänta lite. -Vad?
Jag packar ner extra kläder och sen kommer jag. Hur är det med Stefan?
Ännu mer deprimerad. Vänta lite.
-Du kör. Hämta mig om en timme. -Okej.
Han äter ingenting.
-Han måste äta. Vad är hans favoritsort... -Hans favoritsort av vad?
-Typ av djurblod som han föredrar. -Äckligt.
-Dina skämt hjälper inte. -Det hjälper mig. Skynda dig.
Jag kan inte sitta barnvakt hela natten. Jag har annat att göra.
Jag skulle säga, gå och dö, men...
Stefan gillar...valpblod. Små Golden Retrievervalpar med gulliga öron.
Det är hans favorit.
-Föråt. -Farbror John. Jag såg dig inte.
Jag tänkte att vi kunde prata. Vi har inte hunnit göra det.
-Jag ska faktiskt gå ut, så... -Det går snabbt.
-Vad ville du prata om? -Jag vet att du vet.
-Vet vad? -Det är dumt att fortsätta låtsas.
Vad tror du din mamma skulle säga om hon visste att du träffade en vampyr?
Vilken mamma?
Jag slår vad om att Jonathan Gilbert har berättat för far nu.
Jag undrar hur han tog nyheten om vår död.
-Som om han bryr dig. Han förrådde oss. -Han trodde att han skyddade oss, Damon.
Han trodde att han skyddade staden.
-Solen gör ont i mina ögon. -Det är en del av det.
Muskelkramper, känslan av att vara sjuk...
Emily säger att det är våra kroppar som säger till oss att äta
och färdigställa övergången.
-Det kommer inte hända. -Är det ditt val? Att dö istället.
Är det inte ditt val?
Allt var för att vara med Katherine, men hon är borta.
Jag vill ha det överstökat.
Hur mår du? Damon säger att du måste dricka det.
Du behöver det Stefan. Du kan inte överleva utan det.
-Jag vill inte överleva. -Vad?
-Säg inte det. -Jag är ledsen, Elena.
Inte mer. Efter det jag har gjort, måste det ta slut.
Jag vill bara att det tar slut.
Han är bara dramatisk. Han ska inte svälta sig själv.
Varför sa han så?
Han mår dåligt över att han skadade flickan. Det är väldigt typiskt Stefan.
-Det går över. -Gör det?
-För han verkade vara väldigt plågad. -Det går också över när han äter.
-Jag menade inte fysisk smärta. -Jag vet vad du menade.
Är du okej här om jag måste gå ut? Jag måste gå ett ärende med läraren.
-Läraren? Alaric? Är ni två vänner nu? -Jag har inga vänner, Elena.
Visst ja.
Du borde stanna här uppe. Du borde inte vara där nere själv.
-Jag klarar mig. -Du litar på honom, trots allt som hänt.
Det gör du också. Annars skulle du inte åka.
Jag är snart tillbaka.
-Hej, mr Gilbert. -Pearl, vad trevligt.
Jag måste erkänna att jag är förvånad över att du kom.
Jenna sa att du personligen ville diskutera försäljningen av byggnaden.
Att ändå visa dig för mig är en stor risk.
Jag är inte dum, mr Gilbert. Du visste vem jag var när du begärde mötet.
Damon säger att du letar efter uppfinningen som jag tog från Jonathan.
Jag är säker på att du vet att jag inte kommer ge den till dig.
Det var därför jag ville träffa dig. Jag planerar att få dig att ändra dig.
-Verkligen? Hur då? -Med min Gilbert charm.
Jag vet att du har en svaghet för det. Får jag bjuda på något att dricka?
Så, din mamma var kär i Jonathan Gilbert och han förrådde henne?
Och nu vill min farbror John ha den här uppfinningen som hon gav till Damon.
Så är det.
John sa att det fanns fler dagböcker. Jag tror att det är så han vet allt.
Måste vi prata om det här hela natten? Jag har berättat allt.
Jag skulle kanske inte ha gjort det, för att vi kan få problem då.
-Jag ska inte säga något. -Din farbror John vill se oss döda.
-Det vet du inte. -Jo, det gör jag. Han hatar oss, Jeremy.
-Det gör inte jag. -Nej.
-Du är något helt annat? -Och vad skulle det vara?
Min svaghet.
-Jag vill inte att Jenna ska störa oss. -Jenna är i köket.
-Hon öppnade precis kylen. -Kan du höra det?
Det är så coolt.
Här är det.
Papprena säger att det är betalat tre månader i förväg.
Det är nu det blir krångligt. Jag kanske inte kommer in.
Hur fungerar det. Måste du alltid bli inbjuden?
Av ägaren eller den som bor här.
Motell och hotell är lite av en grå zon. Man får ta det som det kommer.
Kan vi inte döda någon idag, är du snäll?
Menar du att du bara tog med mig som sällskap?
-Det ser inte ut som om någon är hemma. -Ja, jag kommer in.
Tydligen ingen fast bostad.
Rick, vi har sällskap.
Pojkar, det räcker nu.
-Jag känner dig. -Damon?
-Du heter Henry. Du var i graven. -Ja, sir.
Vad gör du här?
-Får jag bjuda på en drink, mr Gilbert? -Tack, mr Salvatore.
Det dröjer inte länge nu.
Jag vill vara säker på att grundarnas arkiv stämmer.
Se till att dokumentera varje förlust av civilpersoner i kyrkan.
-De är knappast civilpersoner. -Det är allt vad någon behöver veta.
Som vårdare av registren för rådet,
så kommer det du skriver föras vidare till nästa generation.
Vissa detaljer borde hållas mellan oss. -Till exempel?
Mina söner.
De ska bli ihågkomna som offer i slaget vid Willow Creek och inte för skammen.
Självklart, mr Salvatore.
Du vet att Damon inte har gett mig järnört på ett tag.
Jag kan vara vid gallret och döda dig om ett ögonblick.
-Ja, det kan du, men det gör du inte. -Snälla, gå bara härifrån.
Jag vill inte ha dig här.
-Vad gör du? Gå ut härifrån. -Nej.
-Du tar en dum risk. Jag kan skada dig. -Då är jag dum.
Du måste dricka det här.
Elena, gå ut härifrån, eller så får du ångra det.
Drick.
-Gå ut, sa jag! -Nej.
-Hur känner du John Gilbert? -Jag har känt honom i flera år.
Han är en god vän. Hur känner du honom?
Jag träffade honom när jag kom ut ur graven. Han har hjälpt mig.
-Hur då? -Anpassning. Det är en helt ny värld...
Bilar, datorer, match.com.
Det är så mycket att lära sig. Han hjälpte mig skaffa det här stället.
Bor du här ensam, eller finns det någon annan?
Det är min väns sätt att fråga om du känner en kvinna vid namn Isobel.
Nej, jag känner ingen Isobel. Jag känner John. Han är min enda riktiga vän.
Han visade verkligen hur man gör. Hur man använder mikron,
att skilja på det vita.
-Vad gör du mer för honom? -Jag hjälper honom hålla koll på de andra.
-De andra? -Från graven.
De är fortfarande arga på de grundande familjerna för att de brände dem levande.
Jag klarar mig, men de andra killarna vill ha hämnd.
-Vad vill John med dem? -Han håller bara ett öga på dem.
Han försöker försäkra sig om att de håller sig borta från problem.
Det är John. Han är en sån välgörare.
-Det är John. -Låt mig prata med honom.
Visst.
-Ska du svara? -Ska jag svara?
Vad är det som händer?
"Låt oss inte döda någon ikväll." Dina ord. Jag påpekar det bara.
-Jag ber om ursäkt. -Du behöver inte be om ursäkt.
Säg mig, mr Gilbert. Varför ska du ha uppfinningen?
För att jag kan hjälpa dig. Jag har kontakter här omkring.
Stadens råd lyder mig blint. De gör allt jag säger,
och jag vet att du bara leva, och jag kan hjälpa dig med det.
Men uppfinningen fungerar inte. Varför skulle du vilja ha den?
Det är en släktklenod. Kalla mig sentimental.
-Jonathan var före sin tid. -Jag läste hans omfattande dagböcker.
Han skrev faktiskt om dig. Du var det enda han ångrade.
Han älskade dig och hatade sig själv för det han gjorde mot dig.
-Du ljuger. -Nej.
Under sina sista dagar, skrev han hur ledsen han var.
Du var den enda kvinnan som han älskade.
Herregud. Ni vampyrer är så känslomässiga.
Jonathan Gilbert hatade dig.
Det enda han ångrade var att han inte dödade dig personligen.
-Jag gav den till Damon. -Vad?
Jag gav uppfinningen till Damon. Varför frågar du inte honom själv?
Han skulle säkert ge den till dig. Och sen mr Gilbert kan du ruttna bort.
Prata med mig, Stefan. Varför gör du det här?
Jag gör ett val som jag skulle ha gjort för länge sedan.
Vad pratar du om?
Du måste dricka för att fullborda övergången.
-Jag vet det. -Jag skulle inte ha gjort det valet.
-Gode Gud. -Känner du bara skam, fast vi är döda?
-Du är en av dem nu. -Nej. Far, jag kom för att ta farväl.
-Jag såg dig dö. -Var du där när vi sköts?
-Jag tryckte själv av. -Dödade du dina söner?
Ni var båda döda för mig när ni stod på vampyrernas sida.
Jag tackar Gud att er mor inte levde för att se skamfläckarna ni har blivit.
Jag har inte förvandlats än. Jag vill inte.
-Jag ska låta mig själv dö. Snälla far. -Ja, det ska du.
Jag menade inte att göra så.
-Håll dig borta från mig. -Nej, snälla, jag kan hjälpa dig.
Vad är det som händer med mig?
-Hur kan du ens titta på mig nu? -Du måste prata om det här, Stefan.
Jag behöver höra det. Kom med upp.
Vi kan prata mer om det, och fortsätta så länge som du behöver.
Du är så säker på att jag är redo.
Och när du känner samma sak...är jag där uppe.
-Hittar du något än? -Nej, jag tittade överallt. Stället är...
Stället är rent.
Jag hittade det här bakom blodet i kylen.
-Det här var verkligen en återvändsgränd. -Jag skulle inte ta det så hårt.
Vad trodde du att du skulle hitta? Isobel med en cigarr och tofflor?
Jag måste sluta. Jag kan inte fortsätta leta efter henne.
Verkligen? Efter bara två år? Det är faktiskt...
-Måttligt friskt. -Vad går du på? 146?
Jag gissar att det är bra att sluta vid 200.
Jag menar, inget svar är tillräckligt.
Jag tänker att jag vill veta varför, när, du vet, precis det ögonblicket
då min fru bestämde sig för att ett liv med mig inte var tillräckligt.
Din fru Isobel charmerade mig.
Hon kunde spelet. Hon var smart och hade spänning i ögonen.
Jag borde ha vetat att det var något annorlunda med henne,
någon kontakt med Katherine.
Det måste ha funnits ett skäl till att jag inte dödade henne.
Det räcker, Damon. Jag vill inte höra mer.
Jag vill bara inte slösa bort mer av mitt liv
med att leta efter svar jag inte vill ha.
Jag är klar med Isobel. Jag...
Jag är klar med allt det här.
-Vad är det för fel? -Du måste packa. Vi reser.
Vad? Nej.
Jag hade fel när jag tänkte att vi kunde stanna här. Det är dags att åka.
-Men jag vill inte åka. Jag vill stanna. -Vi kan inte stanna.
Det är för många här som känner till sanningen. För mycket historia.
Ska du bara ge upp, packa och flytta härifrån?
-Du vet att det inte är säkert här. -Snälla.
Det här handlar om Jeremy.
Nej, det handlar om att jag äntligen kan skaffa mig ett liv.
Snälla mamma.
Du gav mig tillbaka mitt liv. Jag försöker bara skydda ditt.
Jag kan inte tvinga dig. Det är ditt val.
Är du fortfarande här?
-Förväntade du dig något annat? -Nej.
-Hur var ärendet? -Meningslöst.
Även om jag tror att jag har sett en lärare i en existentiell kris.
-Har Stefan ätit än? -Jag trodde inte att du brydde dig.
-Kalla det onaturlig nyfikenhet. -Jag tror att han närmar sig.
Men han har mycket skuld som han måste ta hand om, och det hjälper inte
att du har spenderat 145 år med att straffa honom för att Katherine åkte fast.
Är det mitt fel nu?
Nej, det är ingens fel, Damon. Jag säger bara att du inte precis är oskyldig.
Du har gjort det livets mening att göra hans liv eländigt.
Låt mig fråga en sak.
I den här självrannsakningen och rengöringen av demoner
från Stefans tidigare liv, fick du någonsin höra hela historien?
-Han sa att det fanns mer. -Ja, det är en underdrift.
Berätta för mig.
-Vad gör du? Vem är det? -Jag tog med henne till dig.
Hon är en gåva. - Slå dig ner.
-Vad har du gjort, Stefan? -Damon, jag har träffat far.
Han anföll mig. Jag visste inte hur stark jag var. Det var blod överallt.
Han dog, och blodet var för starkt. Jag behövde det. Jag var tvungen att ha det.
-Du drack. -Ja, och det är otroligt.
Min kropp exploderar av kraft, Damon. Jag hör saker som är långt borta.
Jag kan se genom mörkret, jag kan röra mig som om det är magi.
Och skulden, smärtan...Damon, jag kan stänga ute den som en strömbrytare.
Katherine hade rätt. Det är en helt annan värld, Damon.
Katherine är död, Stefan. Det finns ingen värld utan henne.
Du kan också stänga ute det. Du behöver inte känna smärtan längre.
-Jag vill inte ha det. -Du är svag. Du dör snart.
Du behöver det här.
-Du kommer dö. -Nej, jag kan inte.
-Jag låter dig inte dö. -Nej, jag kan inte.
Kämpa inte emot. Vi kan göra det här tillsammans.
Från det att Stefan smakade människoblod var han förändrad.
Jag antar att jag borde tacka honom. Det har varit ett helvetes åktur.
Herregud. Han sa att han ville dö.
Det var därför han inte drack. Nu förstår jag varför, men...
Det är hans val. Om han är dum nog att göra det, så får det vara så.
Gör inte så. Låtsas inte som att du inte bryr dig.
Vart ska du?
Hej.
-Det blir omöjligt att förvåna dig. -Men det var ett bra försök.
-Förlåt att jag väckte dig. -Det är okej. Jag var redan halvvaken.
-Lyssna, jag... -Det känns bra.
Farväl.
-Hur känner du dig? -Du hade rätt.
-Det är en helt ny värld. -Vi kan utforska den tillsammans.
Du fick som du ville. Du och jag för alltid.
Men hör det här, bror. Jag ska göra det till en evighet av elände för dig.
Du har övergått.
Hade du hellre funnit mig död?
Katherine räddade mitt liv. Jag var skyldig henne,
men det betyder inte att jag vill se hennes förbannelse på andra.
Det känns som en gåva.
-Det kommer att förändras? -Varför då?
För även i döden är ditt hjärta rent, Stefan.
Jag känner det om dig.
Det är din förbannelse.
Emily, vänta.
Stefan.
Damon berättade resten av historien. Jag trodde att du kanske var här.
Jag borde ha dött den natten, precis som jag hade valt.
Jag borde ha låtit Damon dö också.
Men det gjorde du inte. Och om du där nu, förändrar inte det vad som har hänt.
Varje människa som har skadats. Varje liv som är förlorat är på grund av mig.
Natten när mina föräldrar dog...
Struntade jag i familjekvällen för att gå på fest.
Jag blev full och de fick komma och hämta mig.
Det var därför vi var i bilen på Wickery bron. Det är därför de är döda.
Våra handlingar är vad som sätter saker i rörelse, men vi måste leva med det.
Jag gjorde ett val, Elena och på grund av det valet blev många sårade.
Du gjorde även valet att sluta,
för att avvisa personen som blodet gjorde dig till.
-Du gjorde valet att vara god, Stefan. -Nej. Snälla gör inte det.
Det är personen som hoppade i vattnet för att rädda familjen
-vars bil hade kört av bron. -Snälla, gör inte allt bra.
-Det är personen som räddade mitt liv. -Du förstår inte Elena.
-Berätta för mig då. -Det gör ont.
Det smärtar mig att veta vad jag har gjort, och den smärtan...
Den smärtan är alltid med mig, och varje dag tänker jag att om jag bara...
Om jag bara lämnar över mig till blodet, så kan jag få smärtan att sluta.
Det skulle vara så enkelt, och varje dag slåss jag mot det.
Och jag är så rädd att jag en dag inte längre vill kämpa, Elena.
Och nästa gång jag skadar någon...
-Kan det vara du. -Det blir ingen nästa gång.
-Det vet du inte. -Det kanske jag inte gör.
Men vad jag vet,
är att du kan ta den här och slänga den i sjön och låta solen stiga,
eller så sätter du på dig den och fortsätter kämpa.
Det är ditt val.
Elena.
-Tack så mycket Harper. -Varsågod.
Annabelle borde snart vara tillbaka.
Du vet, du behöver inte följa med oss om du inte vill.
Det här var aldrig mitt hem. Jag var bara en soldat som lämnats för att dö.
Du räddade mig. Jag följer med er.
Låt mig hjälpa dig med de här.
Den förlorade pojken.
-Jag är där uppe. Okej? -Okej.
God natt, Damon.
-Tack så mycket. -Nej Stefan, tack.
Du är tillbaka på Bambiblod och jag kan vara den elaka brodern igen.
Jag menar det. Tack så mycket. För att du hjälpte henne att ta hand om mig.
Du grubblar för mycket. Allt är inte ditt fel. Vad jag gör är inte ditt fel.
Jag äger dem. De tillhör mig. Du får inte känna min skuld.
-Känner du skuld? -Den är där om jag vill det.
Emily väntade tills att jag hade förvandlats innan hon berättade
att Katherine var säker i graven.
Hon ville inte att jag skulle känna till graven.
Hon trodde att det skulle påverka mitt val.
Hon ville inte att någon skulle förvandlas. Hon sa att det var en förbannelse.
Häxor...föredömande små saker.
-Varför berättade du inte? -Jag ville inte att du skulle veta.
För att jag hatade dig, och det gör jag fortfarande.
Jag vet.
Men inte för att du tvingade mig att förvandlas.
Varför då?
För att hon förvandlade dig.
Det skulle bara vara jag Stefan.
Bara jag.
Jag är tillbaka!
Mamma!
Snälla, lämna mig inte igen. Nej, snälla vakna. Du måste vakna.
Polischef Forbes, det är John Gilbert. Jag är ledsen att jag ringer så sent.
Jag har nyheter om vampyrerna.
Hej, Rick.
Isobel.
Översatt av: Kida @ www.sweSUB.nu